Хора.
Това е Арън.
Срещнахме се навън, той е сам. Взехме му оръжията.
Здрасти.
Приятно ми е.
Каза, че е имал оръжие?
Искаш ли нещо? - Той има лагер наблизо.
Иска да ни прослуша за членство.
Не се сещам за друга дума.
Така казано звучи, сякаш сме някаква трупа.
Но това е само в петък вечер.
Не е точно лагер.
Колония.
Мисля, че всички вие ще бъдете ценни попълнения.
Но решението не е мое.
Моята работа е да ви убедя да дойдете вкъщи с мен.
Знам. На ваше място и аз не бих тръгнал.
Не и преди да знам в какво точно се забърквам.
Саша, би ли подала раницата ми на Рик?
В предния джоб има плик.
Няма как да ви убедя да дойдете само с приказки.
Затова ги донесох. Извинете за лошото качеството.
Намерихме изоставено фотостудио... - На никой не му пука.
Съвършено прав си.
Исках да ви покажа първата снимка, защото, каквото и да ви кажа,
само безопасността има значение.
Ако дойдете, ще бъдете в безопасност.
Всеки панел от оградата
е от стомана, висок 4,5 м и широк 3,60 м,
подсилена с арматури.
Нищо, живо или мъртво, не може да влезе, ако не го пуснем.
Сигурността очевидно е много важна.
Всъщност има само един ресурс, който е по-важен за оцеляването ни.
Хората.
Заедно ние сме силни. А с вас ще станем още по-силни.
На следващата снимка ще видиш отвътре.
Нашето общество първо пост...
АНДРЮ ЛИНКЪЛН НОРМАН РИЙДЪС
СТИВЪН ЮН ЛОРЪН КОАН
ЧАНДЛЪР РИГС ДАНЕЙ ГУРИРА
МЕЛИСА МАКБРАЙД МАЙКЪЛ ГУДЛИЦ
Адаптация ФРАНК ДАРАБОНТ
ЖИВИТЕ МЪРТВИ V 11. Пътят
За да сме наясно - погледът ми не значеше „хайде да го нападнем“.
Значеше „струва ми се свестен“.
Провери му раницата. Да видим кой е всъщност.
Наблюдавайте във всички посоки.
Те ще дойдат за нас. Може да не знаем как и кога, но те идват.
Ние със Саша не го видяхме. Ако искаше да ни нарани, можеше.
Някой вижда ли нещо? - Много места, удобни за криене.
Добре, продължавайте.
Какво откри?
Досега не съм виждал такъв.
Страхотен удар имаш, Рик.
Сложи го да седне. - Мисля, че е по-добре...
Добре е, изправи го.
Предпазливи сте. Разбирам го напълно.
Колко от вашите са навън?
Имаш сигнален пистолет. Колко от вашите са навън?
Има ли значение? - Да.
Да, има.
Разбира се, че има значение колко хора наистина са навън,
но има ли значение колко души ще ти кажа, че са?
Защото съм убеден, че каквото и да ти кажа,
Осем...
тридесет и двама,
четиристотин,
нула...
Каквото и да кажа, няма да ми повярваш.
Не вярвам на човек, който се усмихва, след като го ударят.
А на човек, който ви е оставил вода на пътя?
От колко време ни следвате? - Достатъчно, за да видя,
че игнорирате цяла глутница скитащи зад вас.
И макар да нямате храна и вода, не се обръщате един срещу друг.
Вие сте оцеляващи, и сте хора.
Както казах по-рано, и дано не ме удариш отново,
това е най-ценният ресурс на света.
Колко души има навън?
Един.
Знаех, че няма да ми повярваш.
Ако не става с думи, ако не става със снимки,
какво е нужно, за да ви убедя, че това е истина?
А ако ви закарам до там? Всички?
Ако тръгнем сега, по обед сме там.
Как ще побереш 15 души в колата, с която сте дошли вие двамата?
С две коли сме. Ако намерим група, искахме да можем да ги закараме.
Има място за всички. - И сте паркирали на 2-3 км, нали?
На изток по „Ридж роуд“, след шосе №16.
Искахме да се приближим повече, но започна бурята и блокира пътя.
Наистина си го обмислил.
Рик, ако исках да ви направя засада, щях да го направя тук.
Да подпалим хамбара, докато спите, и да ви застреляме на излизане.
Можеш да ми се довериш.
Аз ще проверя колите. - Няма никакви коли.
Има само един начин да разберем. - Не ни трябва да разбираме.
Ти си убеден в това, което знаеш.
Но аз не съм.
Аз също.
По вашия начин е опасно, по моя не е.
Да подминем място, подходящо за живеене?
Подходящо за Джудит? Ето това е опасно.
Трябва да разберем какво става.
Можем да се грижим за себе си.
И ще направим това.
Тогава и аз ще дойда.
И аз идвам.
Ейбрахам.
Да.
Ще отида с тях.
Розита.
Добре.
Имате ли достатъчно муниции? - Имаме, колкото имаме.
Радиостанциите са без батерии. Ако не се върнете до час, идваме.
Но може би искат точно това.
Ако всички сме тук, сме лесна мишена. - Аз ще наблюдавам отвън.
Добре, на групи по двама, потърсете подходящи скривалища.
Когато светът все още беше нормален, работех за благотворителна фондация.
Доставяхме храна и лекарства по делтата на река Нигер.
Лошите често насочваха оръжие срещу лицето ми.
Вие не сте лоши хора. Няма да ни убиете.
И ние със сигурност няма да ви убием.
Това, че сме добри хора, не значи, че няма да ви убием.
Ако не се върнат до един час...
ще забия ножа си в тила ти.
Очите на четири. Оръжието в готовност.
Ако някой се приближи, стреляйте.
Разбрано.
Ако видим някого, просто ще го застреляме?
Добър въпрос.
А ако е някой като нас?
Ако Арън казва истината?
А ако е някой, който няма нищо общо?
Ние сме пет човека с оръжие. Никой няма да дойде да ни поздрави.
Но се случи точно това.
Ако е някой като нас, трябва да се страхуваме от него.
Каза, че ни е наблюдавал, нали?
Това значи, че ни е видял вчера.
След всичко, което направихме, защо ще ни иска в неговата група?
„Хора като нас“ спасиха свещеник.
Спасихма момиче, което нападна затвора с Губернатора.
Спасиха луда жена с меч.
Той го е „видял“.
Не знам какво е видял.
Видя ли буркана с ябълково пюре в раницата ми?
Това не е номер. Не се опитвам да ти се харесам.
Инстинкт за самосъхранение.
Ако скитащите я чуят и дойдат, аз ще умра първи.
Мислиш, че се опитвам да отровя бебето ти?
Аз съм завързан, а ти вече изрази готовността си да ме наръгаш.
Как убийството на дъщеря ти би ми помогнало в този случай?
Може да не умре, може да се разболее. Може би само ти можеш да й помогнеш.
Само аз мога да й помогна, защото имам ябълково пюре.
Аз мразя ябълково пюре.
Майка ми ме караше да ям храни, които мразя, за да съм станел мъж.
Рибени кюфтета, ябълково пюре, лук. Беше много объркана и упорита жена.
Донесох го за доказателство, че имаме ябълкови дръвчета.
Чуят ли я, ти ще умреш първи.
Колонията ни е достатъчно голяма.
Можем да намерим къде да живеете, дори когато тя плаче,
никой и нищо няма да я чуе.
Остават ти 43 минути.
Казвал е истината.
Нито стъпка повече, задник!
Аз ще се погрижа. - Ние ще се погрижим.
По дяволите!
Благодаря.
Чисто ли е?
Чисто.
Мили боже.
Откога не съм виждал... - Една вечер Рекс изяде три консерви.
Четири.
Кучият син знаеше, че ще му ги изям.
При пожарната кола, след като Юджийн...
Мислеше ли, че ще те нараня?
Не.
Не ти.
Вече е наша.
Има повече от достатъчно. - Наша е, бе значение дали ще дойдем.
В какъв смисъл? Защо да не отидем?
Ако ни лъжеше или искаше да ни навреди...
Но той не иска.
Не го прави.
Имаме нужда от това.
Отиваме, всички.
Ако някой е на друго мнение, да го каже.
Не знам.
Тук смърди на тор.
Да. Отиваме.
Къде отиваме? Къде е вашият лагер?
Винаги, когато съм го правил, аз съм карал новите попълнения.
Вярвам, че сте добри хора. Залагам живота си за това.
Но не и живота на приятелите си. - Ти няма да караш.
Ако искаш да се прибереш, кажи ни.
На север по Шосе №16.
След това?
Ще ви кажа, когато стигнем.
Ще тръгнем по Шосе №23. Ти ще напътстваш.
Не знам как да го кажа другояче, но това е лоша идея.
Ние разчистихме Шосе №16. Ще бъде по-бързо.
Ще минем по Шосе №23.
Тръгваме по залез.
Ще отидем през нощта? - Виж, знам, че е опасно.
Но е по-добре, отколкото да отидем през деня.
Ако е опасно, ще си тръгнем, преди да ни усетят.
Никой няма да ви нарани.
Опитваш се да предпазиш групата, обаче ги поставяш в опасност.
Кажи ми къде е лагерът и тръгваме веднага.
Чака ни дълга нощ.
Нахранете се. Починете си, ако можете.
Мисля аз, ти и Глен да се возим с него.
За Карл и Джудит е по-безопасно отзад.
Добре ли си?
Когато каза, че ще отидем, сериозен ли беше?
Или просто опитваш да го накараш да ти каже къде е лагерът?
Отиваме.
Каквото и да е необходимо.
Стига да стигнем до там.
Когато беше пред стените на Удбъри...
Какво чу? - Нищо.
В Терминала? - Нищо.
По някое време довечера ще бъдем пред техните стени.
И без да мога да погледна вътре,
ще трябва да реша дали да вкарам семейството си.
Той ме попита какво е необходимо, за да му повярвам.
Истината е...
че нищо не може да ме убеди да вляза вътре.
Но ще видя.
Ще видя.
Опитвам се да събера всички щати.
Закачам ги на стената в къщата си.
Имаш твоя къща?
Виж сама.
Защо на снимките няма никой от вашите хора?
Направих снимка на цялата група, но осветих лентата...
Зададе ли му въпросите?
Не.
Колко бродещи си убил?
Извинявай, какво? - Колко?
Не знам, много.
Колко хора?
Двама.
Защо? - Защото те се опитаха да убият мен.
Подслушвал ли си ни? - Казах ви, че ви наблюдавах. Да.
Може и неговите хора да имат. Може да знаят за плана ни.
Карат точно зад нас.
Щяха да ни ударят. Сега могат да се измъкнат.
Не ги виждам.
Не, няма ги. Измъкнали са се.
Добре, ще заобиколим и ще ги намерим.
Добре ли са? - Да.
След 3 км ще завием наляво. „Джеферсън авеню“.
Трябва да се измъкнем от тук.
Ще изляза да видя. - Идват за нас.
Знам.
Трябва да изчезваме.
Чакай.
По дяволите. - Кой я изстреля?
Тръгвам си. Край.
Пуснете ме, трябва да тръгвам. Свършено е.
Какво става? - Видяхте ли я?
Мишоне, остави го! Трябва да намерим нашите.
Сигурно мислят, че сме били ние. Така ще ги намерим.
Къде е Глен?
Махни се!
Ако искаш, бягай. Аз си имам други грижи.
Можем да успеем заедно. Но само ако сме заедно.
Ти го каза, аз ви слушах.
Глен! Трябва да е някъде наоколо.
Глен!
Ако искаш да ме завържеш отново, добре, но побързай.
Няма време. Продължаваме натам.
Къде са?
Не знам.
Ако това е капан, да ни върнеш там, тази вечер вашите хора ще умрат.
Ракетата беше изстреляна откъм водната кула.
Татко!
Сестра ти добре ли е? - Да, добре сме.
Ерик?
- Вътре.
Добре съм. Просто лека травма.
Счупен глезен.
Поне Маги каза така. Харесвам я.
Не е нищо страшно.
Когато се върнем, ще отида до лечебницата.
Когато видях сигналната ракета...
Помислих, че...
Притеснил си се, нали?
Да.
Вината е твоя, да знаеш.
Така ли?
Защото те обичам.
И когато се притесня, правя глупости.
А когато правя глупости, се оказвам под някаква ръждива бракма,
а скитащите търкулнаха една голяма гума върху крака ми.
Но днес се случи и нещо хубаво. Реших да обиколя, докато те чакам.
И намерих това.
Загубил си номерата.
Загубих колата.
Може би така е по-добре. Това чудо отвън върви добре.
И е толкова грозна, че направо плаши скитащите.
Здравей, аз съм Ерик.
Рик.
Извинете ме.
Хора.
Благодаря ви.
Спасили сте Ерик.
Длъжник съм ви, на всички вас.
И ще ви се издължа напълно,
когато стигнем до колонията.
До Александрия.
Не знам за вас,
но на мен повече не ми се пътува тази нощ.
Може би можем да продължим утре сутринта.
Звучи добре.
Но ако ще пренощуваме тук, ти ще спиш ето там.
Наистина ли е необходимо? - Така е безопасно. Не те познаваме.
Единственият начин да ми попречиш да бъда до него, е да ме застреляш.
Рик, той ни каза къде е лагерът.
И наистина пътува само с един човек.
И двамата не са въоръжени. А единият е със счупен глезен.
И аз искам да сме в безопасност.
Не мога да се откажа от всичко друго.
Знам какво казах, но това е важно.
Добре.
Знам, че е време за лекарството, но искам да поспи, докато пътуваме.
Това е за теб.
Имаме достатъчно, няма нужда да жадуваме.
Знам колко боли.
Благодаря.
А твоя крак?
Преди това ли се е случило?
В началото.
С баща ми катастрофирахме.
Имаше гниещи по пътя.
Намерих лекар.
Имам късмет, че мога да ходя.
В Александрия имаме много способен хирург.
Казва се Пийт. Виждал съм го да прави чудеса.
Може би ще може да ти помогне.
Покер със седем карти.
Раздават се по три, после по една.
14 обърнати карти? Сериозно?
Сериозен съм като заклещени кучета.
Ейбрахам.
Виж.
Гледай пътя, юнако.
Колко път ни остава?
Малко след средата сме. Защо?
Ще успеем.
Не става.
Същата каруца, като пожарната кола.
Просто ни трябва акумулатор. - И откъде ще намерим акумулатор?
От тук.
Откъде знаеш за него?
Хайде.
Борбата свърши.
Трябва да го приемеш.
Знам, че е трудно.
След като толкова време тя ни поддържаше сити,
живи.
Но борбата...
тя те променя.
Трябва да го приемеш.
Същото се опитваше да ми каже Боб в църквата.
Какво да рискувам. Когато е безопасно.
Кога да допускам хората.
Но правилата все се променят.
За мен се промениха.
Преди да продължим...
Трябва да остана сам за малко.
Готов ли си?
Да.
Макар, че грешеше, все пак си прав.
Отиваме ли?
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXV http://subs.sab.bz